![](/img/icon/fonts.png)
Олако потезање прејаке речи „геноцид“ - ...
Исувише је добро познато да се реч „геноцид“ користи површно, да се злоупотребљава у политичке сврхе. Када се тако прејаком речи назове нешто што нема страхотну величину „правог“ геноцида, оправдано се јавља стрепња да таква олака употреба банализује и релативизује оне догађаје који су несумњиво геноциди.
Геноцид није једина реч која се олако користи. Честа је употреба речи „голгота“ за свако људско страдање. Код нас се она често користила за повлачење преко Албаније. У Хрватској се „крижним путем“ назива страдање заробљених усташа у мају 1945. Моје четникољубиве колеге голготом зову страдања четника током повлачења кроз Босну у исто време. Тако је реч која описује један од најстрашнијих догађаја у хришћанском предању постала само једна стилска поштапалица.
Слична судбина прети речи „геноцид“. Ако се она користи за сваки злочин у коме је побијено неколико хиљада људи, онда се замагљује поглед на највеће историјске злочине, као што је Холокауст.
Вила у Берлину у којој је 1942. одржана Ванзејска конференција, данас меморијални музеј
Геноцидна намера
Изричито документована намера да се неки народ истреби је врло ретка историјска појава. Заправо, постоји само један такав случај, а то је Холокауст. Током конференције на берлинском језеру Ванзе почетком 1942. године, детаљно је одређено „коначно решење“ јеврејског питања у Европи
Од почетка се реч „геноцид“ недоследно користи. Постоје две врсте недоследности када је реч о употреби овог појма. Неки се хватају за претходну намеру и план, као важан део „правог“ геноцида. Врло је тешко рећи када је намера изричита, а када прећутна. Изричито документована намера да се неки народ истреби је врло ретка историјска појава. Заправо, постоји само један такав случај, а то је Холокауст. Током конференције на берлинском језеру Ванзе почетком 1942. године, детаљно је одређено „коначно решење“ јеврејског питања у Европи.
Свим осталим геноцидима је недостајало овако пажљиво планирање и записивање предвиђених корака. Турска држава, а и велики део историчара, јерменски геноцид негирају баш по том основу. Они кажу да су Јермени послати на смртоносни марш кроз пустињу зато што је заиста постојала опасност од њиховог устанка. То што нису умели да једу камен и песак и што су успут били изложени убијањима, силовањима, пљачки, наводно није одговорност турске државе. Сасвим пригодно, турски званичници истичу како су многи од разбојника који су убијали и мучили Јермене били Курди и Арапи.
Музеј геноцида у Јеревану
Занимљиво, данашња Турска је по признавању јерменског геноцида корак иза ране Ататуркове републике. Тада су „три паше“, који су практично владали Отоманским царством током Првог светског рата, осуђени на смрт у одсуству.
Случај Руанде
Тридесет година се воде расправе о том да ли је геноцид у Руанди био унапред планиран. Хитлер и Химлер цепте од зависти када виде колико су брзо побијени Тутси, без икакве технологије и инфраструктуре. Сваки од тих 100 дана током пролећа и лета 1994. године односио је више живота од било ког дана Холокауста.
Постојало је доста пропаганде против народа Тутси. Неколико година пре покоља, земљом је кружио спис „Десет Хуту заповести“ испуњен мржњом према Тутсима.........
© НСПМ
![](/img/icon/go.png)
![](https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3c/Download_on_the_App_Store_Badge.svg/203px-Download_on_the_App_Store_Badge.svg.png)
![Get it on Google Play](/img/icon/google.play.220.png)